Jag håller dig. Jag ska hjälpa dig.
Okej. Så där.
Okej? Luta huvudet tillbaka. Så ja.
Försök luta tillbaka huvudet. Och så simmar du.
Okej? Nu släpper jag och så ligger du själv.
Så ja... så ja. Det är bra.
Grejen med Stine är ju att hon är svår att nå.
Hon öppnar sig inte riktigt.
Hon säger inte nåt till oss heller.
Det jag försöker jobba med är att hon ska sätta ord på sina problem.
- Som i sagan med trollet. - Med trollet?
Ja, det är en saga om ett troll som tar en prinsessa till fånga-
- och bara släpper henne om hon kan säga trollets namn.
Hon gissar på det ena och det andra namnet, men det är hela tiden fel.
Till en natt då trollet talar i sömnen och säger det själv.
Förlåt, vi hänger inte med.
Det är bara en saga om-
- att det är viktigt att sätta ord på sina problem. Att det förlöser.
- Och vad hette trollet då? - Ja, det minns jag faktiskt inte.
- Nu är det klassfest på fredag. - Ja...
- Stine vill inte gå på festen. - Nej, det vill hon aldrig.
Det finns gränser för vad vi kan tvinga henne till. Hon är 14 år.
Jag tycker vi ska prata med henne om det.
Jag är ju Stines psykolog, det... Ni måste prata med henne om det.
Det är viktigt att hon inte isolerar sig i klassen.
Jag har varit borta för mycket. Jag är kursansvarig och reser jämt.
Sluta, Nina.
- Men jag har inte varit hemma. - Känslan jag får av Stine nu är...
Jag upplever att det är nåt som hon vill berätta för mig.
- Berätta vad? - Ja... det är bara en känsla.
Men det är nåt hon vill få ut. Så det kommer säkert.
Vad tänker du på?
Ibland tänker jag att jag är en skolflicka-
- som aldrig har knullat.
Och så är det en vuxen man med...
...skäggstubb.
Och han luktar illa.
Och han är otrevlig. Jag gillar det inte, men gillar det lite ändå.
Så...
Nu är det du. Vad tänker du på?
- Jag tänker inte på nåt. På dig. - Fy fan, vad kass du är.
Det är sant. Vad fan ska jag säga?
Så nu är jag sjuk i huvudet och du tänker bara på mig.
- Jag tycker att du är skitsnygg. - Gud, vad du ljuger!
Du är läcker.
Varje gång jag skrattar får jag dåligt samvete.
Vi gör vad vi kan, Nina.
Hon ligger inne i sitt rum.
Jag har närmast vant mig vid att min dotter mår skitkasst.
Nu har doktorn sagt att hon ska ligga tills hon ska föda.
- Jag måste placera hennes grupper. - Lycka till med det.
- Vilken grupp kan du tänka dig? - Ingen alls.
- Kom igen nu. - Ge mig då den tisdag förmiddag.
Och? Jag måste placera alla hennes grupper.
Tisdag och torsdag förmiddag.
- Barngrupperna då? - Jag hinner inte med mer.
- Fråga nån annan. - Då frågar jag Pede.
- Han är ju också yngre än du. - Nu har jag tvättat dem. Skitäckliga.
Du, Pede...
- Varför talar du snällt till mig? - Jag har ett trevligt jobb.
Om det är Pernilles grupper, nej.
Ni är min personal. Det finns inget som heter nej.
Hej, killar!
- Sluta med det där. - Det är bara en gång.
Nån är ute efter dig.
En pappa klagar på undervisningen. Hans son vill inte simma mer.
- Är det mitt fel? - Jag vill bara att ni träffas.
Ja, men... Ja, självklart.
- Vårt goda rykte och anseende, va? - Så fick vi ett klagomål till, va?
- Stine! - Vad är det?
Ingenting. Jag är hemma.
Hej!
Har du pratat med henne om festen?
- Är hon på sitt rum? - Jag har försökt. Svaret är nej.
Ska vi inte säga att hon ska försöka gå dit?
Hon vill verkligen inte, Nina.
Och de kommer klockan sju.
- Kan det inte låta mer? - Jo, visst kan det det.
- Vart tog du vägen? - Jag var bara och pratade med Stine.
Får man inte prata med Stine?
Jo, jo. Hon är bara inte så pratglad för tillfället.
Då är det skönt att höra att hon kan prata.
Jag pratade inte med mina föräldrar från jag var 14 till jag var 18.
Jag har inte pratat med min pappa sen jag var 16.
Nu dricker vi det här.
- Älskling? - Tack.
Får man säga grattis till att ni är ihop igen eller ska man hålla käft?
Jag tror att man bara håller käft.
- Håll käft, Pede och Pernille. - Ja, håll käft.
Sluta nu!
Sluta nu.
Det är Henrik.
Hej.
Va?
Ja...
- Förlåt. - Det behöver du inte säga.
Hon sa det till skolpsykologen.
Och skolpsykologen körde iväg henne.
De kallade det tillfälligt omhändertagande.
- Var är hon? - På Sønderbro.
Det är nåt slags hem.
Vad ska hända nu?
De har anmält det till polisen.
De ska förhöra henne och ta reda på-
- om det ska... väckas åtal eller så.
- Nina... - Säg det inte.
Jag vet det.
Henrik...
Jag vet att du inte har gjort nåt fel.
Varför viskar vi?
Det vet jag inte. Det känns bara skönt.
- Jag sticker. - Ska du till jobbet?
Ja. Jag har en grupp om en stund.
Stine sitter på nåt slags hem och du tänker sticka till jobbet.
Det är lika bra som att sitta här.
Ska jag också sticka till jobbet?
Tja, varför inte?
- Henrik... - Ja?
Mötet... du vet, klagomålet.
Just det.
Hej.
Henrik.
- Det har riktats klagomål mot dig. - Jag vet.
Det tyckte jag att vi skulle prata lite om. Varsågod.
Jonathan kom gråtande hem senast. Nu vill han inte gå i simskolan.
Du har pressat honom över hans gränser-
- och fått honom att hoppa i.
Vi försöker få dem att våga mer.
Det kan inte vara meningen att de ska komma gråtande hem.
Nej, nej. Jag är ledsen att det slutade så.
- Det händer mycket sällan. - Det var det som hände nu.
De ska inte gråta.
Kan vi säga att Henrik är uppmärksam på att det inte händer i framtiden?
Jonathan har gjort stora framsteg, så jag blir ledsen om han slutar nu.
- Henrik? - Ja, självklart. Självklart.
- Kan du följa med i det här samtalet? - Ja då.
Det kan vara svårt med barn som inte säger så mycket.
- Och veta om det är för mycket. - Nu är skadan skedd.
Jag ska ta mer hänsyn till Jonas.
- Han heter faktiskt Jonathan. Det... - Ja, förlåt. Jonathan.
Nu ska jag lova er nåt. I den djupa delen är det 3,80 meter djupt.
Innan vintern är slut hoppar ni i där med fötterna före.
Ni kan ta det lugnt. Vi tar det så sakteliga.
Ingen tvingas till nåt ni inte vill.
Har vi inte korkbälte på det djupet?
Nej, för kork hindrar er från att upptäcka vattnet.
Och vi ska ta reda på vad ni kan och inte kan i vatten.
Ställ er med böjda ben och gör er hjulbenta. Precis som Karl-Alfred.
Titta på Pede och gör som han gör just nu.
Kupa händerna till skyfflar och rör dem fram och tillbaka.
Ja, det är bra, Berit.
Varför säger du att Karl-Alfred är hjulbent?
- Va? - Karl-Alfred är inte hjulbent.
- Han är visst hjulbent. - Han går bara lite konstigt.
Han går bara lite lågt.
Han är så hjulbent man kan bli.
Det är Lucky Luke som är hjulbent.
Försök skyffla lite mer. Och förbi öronen. Ja, det är rätt.
God dag, vi är från kriminalpolisen.
- Är du Henrik Christoffersen? - Ja.
Henrik Christoffersen, klockan är 11.35-
- och du är gripen för brott mot strafflagen.
Klä på dig och följ med på förhör.
Din dotter har riktat en allvarlig anklagelse mot dig.
Jag måste informera dig om-
- att du inte behöver uttala dig.
Och du har rätt till en försvarare.
- Jag vill bara ringa min fru. - Din fru är också på väg.
- På väg? - Till förhör.
- Varför ska hon förhöras? - Klä bara på dig nu, Henrik.
- Hej. - Hej.
- Vi ses. - Ja.
Var snäll och töm fickorna.
Har du en klocka?
- Ert namn? - Henrik Christoffersen.
- Personnummer? - 140662-0191.
- Och din adress? - Engelstedsgade 32, Köpenhamn Ö.
Var snäll och lyft på armarna.
- Tack. - 100 kronor?
Vill ni vara snäll och kvittera?
Ja, så är det den vägen.
Ja, så kan du sitta där.
Är Nina här?
Ja, hon sitter med en annan kriminalassistent.
Det är klart att ni måste rycka ut när ni hör om sånt här, men...
Det är också viktigt att ni förstår att Stine... Hon har det jättesvårt.
Hur då?
Hon har haft det svårt sen hon var tio elva år.
Nina och jag har pratat om att det skulle bli hårda år för oss.
Och att hon har ljugit förut - det vet jag inte om ni vet...?
Vad är det för saker som Stina har hittat på?
Jag är hennes pappa och älskar henne. Få med det i din fina rapport.
Men hon har det svårt och har förut hittat på allt möjligt.
Så långt är jag med. Men nu vill jag höra vad det är för saker.
Har du hört skämtet om att man möter en man som frågar:
"Har du slutat slå din fru?"
Om man säger ja erkänner man att man har gjort det.
Om man säger nej erkänner man att man gör det.
"Har du slutat ligga med din dotter?"
Ska vi gå tillbaka till Stine och de saker hon har ljugit om förut?
- Jag vet precis hur det ser ut. - Hur ser det ut då?
Vad jag än säger så verkar jag skyldig.
Om jag skojar, spelar jag kaxig.
Och om jag gråter är det för att jag är avslöjad.
Jag är inte sån.
Ursäkta mig ett ögonblick.
Du ställs nu inför en domare och vi kräver att du häktas.
Va?
- Tills ditt ärende prövas i rätten. - Kastar ni mig i fängelse?
Fortsätt rakt fram till trappan.
Upp här.
Så går vi upp.
Vill du sitta i frivillig isolering-
- eller nere på en vanlig avdelning?
Det har de frågat om.
- Det är nog bäst att du stannar, va? - Är det bäst att jag stannar?
De andra fångarna spottar i er mat och bankar er sönder och samman.
"Er"? Vilka "vi"?
Ni som har gjort nåt med barn.
Jag är bara anklagad för att ha gjort nåt.
De struntar i om ni har gjort det. De ger er bara stryk.
Är det roligt?
Vilket?
Du gläds åt tanken på det.
Jag har ingen aning om vad du snackar om.
- Vi säger väl att jag stannar här. - Ja.
Jag visste inte vad du var sugen på, så jag köpte bara olika kakor.
- Det är bra. - Jag vet att du inte gillar grädde.
Jag köpte tre. Jag vet inte varför. Jag kunde inte bestämma mig.
Du har första tjing.
- Pede frågade om han får hälsa på. - Det får han inte.
- Varför inte? - Det får han bara inte!
Ska vi lägga oss lite?
Nu ska du få höra. Åklagaren har beslutat att väcka åtal.
Men jag avtalade med åklagaren att vi skyndar på ärendet.
Det ligger nog i allas intresse.
Det blir ett nämndemannamål.
Inte tolv i juryn och stor cirkus. Bara en domare och två nämndemän.
Vi kan nog få det överstökat på ett par dar med bevisföring-
- vittnesmål och så avslutar vi så klart med domen.
I värsta fall får du två år. Men det är verkligen i värsta fall.
Kan alla möjliga komma in och glo?
Nej, vi tänkte begära stängda dörrar.
- Utom när domen meddelas. - Pressen då?
- Vad då, pressen? - Är det nåt tidningarna skriver om?
Nej, nej. Då skulle det vara en känd programledare eller nåt.
Nej, såna här fall kryllar det av, så det orkar de inte skriva om.
Är det nåt du vill fråga om, Henrik??
- Vill du inte fråga om nåt? - Jag?
Ja, är det inget du vill veta?
Nej...
Vill du inte veta om jag är skyldig?
Jag ska bara se till att allt som talar för din oskuld kommer fram.
Så du struntar i det?
Nej, jag struntar inte i det. Jag är din försvarare.
Men jag har gjort det.
Betyder det att...
Betyder det att du vill köra det som ett erkännandemål?
Det betyder... att jag har svårt för att förstå att du struntar i det.
Nu blir jag lite förvirrad.
- Du kan lugnt försvara mig. - Okej.
Förlåt, jag är lite uppjagad för ögonblicket.
Det är mycket förståeligt, Henrik. Jag förstår dig.
- Du röker inte? - Va?
- De flesta kedjeröker här. - Jag röker inte. Jag har slutat.
- Håller du inte på att få spel? - Jo.
Jag har ju sett ett par stycken i din situation.
Jag vet vad det handlar om.
Man känner sig rätt ensam.
Det är folks värld som rasar samman.
Och man vet att alla tänker sitt.
Och vissa tänker som bara den.
Det är jobbigt... det där med att folk också ska inför rätta.
Det är en riktig pärs.
Jag ser så här på det: Det är möjligt att det händer saker runtikring-
- men man är ju två om det.
- Två? - Ja, det händer inte bara så där.
Jag vill tillbaka till min cell.
- Du har tio minuter kvar. - Jag vill tillbaka.
Det är jätteskönt. Det är absolut inte det.
- Älskar du mig? - Ja.
Gör du det?
Jag älskar dig.
Och du har inte gjort det, va?
Jag går runt där hemma och jag tänker och tänker...
Förlåt, Henrik. Det menar jag. Förlåt.
Henrik, jag säger förlåt.
Kom, vi ska fortsätta.
Vi har stor brist på lokaler. Så vi röjer upp lite innan...
Så att du kan sitta där.
Folk svinar ner nåt otroligt.
Ingen vill erkänna att de gör det, men nån måste ju göra det.
Annars hade det inte sett ut så där.
Det är nån som gör det.
Är det här ett nytt elegant sätt att berätta nåt för mig?
- Va? - Det var inget.
Jag pratar bara.
Det irriterar mig att folk inte städar efter sig.
- Ja, det måste vara irriterande. - Henrik?
Domaren ringde nyss. Hon står på motorvägen och väntar på Falck.
Så vi blir inte klara på en stund.
När din dotter ska förhöras ska du sitta där inne.
Då kan du följa förhöret på teven.
Men som åklagarens kronvittne får hon inte höra förhöret med dig.
God dag. Och beklagar förseningen.
Varsågoda och sitt.
- Är du Henrik Christoffersen? - Ja.
- När är du född? - 14 juni 1962.
Och du förstår att du inte behöver uttala dig om det du är åtalad för?
- Ja. - Då ger jag ordet till åklagaren.
Den tilltalade är åtalad enligt strafflagens paragraf 210-
- jämte paragraf 222-
- för att under perioden 2001-2002 ha haft samlag med sin dotter-
- Stine Bang Christoffersen vid fyra fem olika tillfällen.
Din dotter har till polisen sagt att du vid flera tillfällen-
- har haft fullbordat samlag med henne när hon var mellan elva och tolv år.
Hur ställer du dig till åtalet?
Inte skyldig.
Jag vet att det är obehagligt-
- men du måste berätta för oss-
- vilket förhållande din pappa tvingade in dig i.
Jag måste be dig att tala högt och tydligt.
Det hände inte så många gånger.
Min mamma är ofta på kurs.
Vi var ofta ensamma utan att det hände nåt.
Men ibland hände det nåt?
Ja.
Då kom han in och...
... kysste mig.
Och vad hände då?
Han... han kysste mig många gånger över hela kroppen och sa-
- att han älskade mig. Det sa han många gånger.
Men han gjorde aldrig nåt på dan eller på kvällen.
Det var alltid på natten det hände.
Vad gjorde han då?
Stine, jag vet att det är svårt.
Så din pappa hotade dig aldrig?
Han grät bara och sa förlåt.
Och gick in till sig själv.
Och dan efter var det ingenting.
Varför sa du inte till honom att du inte ville göra det?
Det vet jag inte.
Varför sa du inget till din mamma eller nån annan?
För att han grät och sa förlåt och att det aldrig skulle hända mer.
Stine, jag vill prata med dig om en annan episod.
När du var 13 kom du till skolan helt blåslagen. Minns du det?
Ja.
Minns du också vad du sa i skolan om det?
Stine, du ska svara ja eller nej.
- Ja. - Är du snäll och berättar om det?
Stine, vill du vara snäll och berätta om det?
- Jag hittade på det. - Du ljög alltså?
- Ja. - Du sa att din pappa slagit dig.
Men du hade i verkligheten trillat med din cykel, va?
Jag mådde inte bra.
Du har också sagt att din mamma hade cancer.
Och att din pappa slog din mamma så hon fick sys med elva stygn?
Ja eller nej, Stine?
Ja.
Kan du inte förstå, Stine, att jag tror att du ljuger igen?
- Jag ljuger inte nu. - Du har ljugit alla andra gånger.
Titta upp på mig. Är vi överens om att du ljugit alla andra gånger?
Du ville få henne att gråta, va?
Försvaret kallar Nina Bang som vittne.
Vad tänkte du när du hörde vad Stine sagt?
"Åh nej, inte nu igen."
- "Åh nej, inte nu igen"...? - Vi har haft historier med Stine.
Historierna hon hittade på.
Men du måste ha tänkt: "Tänk om det är sant."
- Nej. - Varför inte det?
För att jag känner Henrik.
Och för att Stine har sina problem med fantasi och verklighet.
- Det vill jag tala med dig om. - Jag protesterar.
Det får inte vittnas om vittnens trovärdighet.
Det är väl relevant att målsäganden har haft stora trovärdighetsproblem.
Jag tillåter frågan.
Jag vill tala om hur Stine har hanterat fantasi och verklighet.
Rätten har beslutat att...
...Henrik Christoffersen frikänns.
Varsågoda och sitt.
På grund av problemen med vittnets hantering av verkligheten-
- är det inte styrkt att den åtalade har begått övergreppen.
Den åtalade frikänns därför.
Tack för i dag.
Domen överklagas sällan när ord står mot ord, så... grattis.
Vad sa du?
- Va? - Du sa väl inte grattis?
Det var kanske olyckligt formulerat.
Jag har inte vunnit nåt.
Jag kan inte säga: "Nu glömmer vi att du satte dit pappa."
"Nu börjar vi om."
Nej, det var obetänksamt av mig. Det beklagar jag, det var dumt.
Men... lycka till framöver. Hej då.
Jag ringde hemmet där hon är. Jag sa att vi vill ha hem henne.
Jag sa att det var svårt för oss, men att vi ska göra vad vi kan.
Vi är hennes mamma och pappa, vi är hennes föräldrar, sa jag.
Jag sa att vi ville träffa henne och avtala hur vi ska göra.
- Att vi ville fundera på saken. - Jag kan inte. Jag kan inte.
Du kan inte be mig göra det.
Du ska ligga kvar.
- Va? - Ligg kvar. Jag vill säga en sak.
- Nu är det över. - Ja.
Och vi ska ha tillbaka Stine. Hon är vår dotter.
Vi ska få tillbaka henne igen. Vi ska göra det bra igen.
Det värsta är över nu.
PEDO - DÖ SVIN!
KUKHUVUD - PEDOSVIN
- Det är fint det ni har gjort. - Sluta, Nina.
Det är rättstavat. Många stavar "kukhuvud" med "huve".
Men så stavas det inte!
Vi vill bara... Vi vill hjälpa er med att få bort det där svineriet.
De har använt nåt som inte går bort så lätt.
Kan man inte använda terpentin?
Jag tror att vi måste ta till ren bensin eller aceton.
- Aceton tar bort allt. - Kanske är aceton för starkt.
Den ska bara lackas om. Det... Men tack för hjälpen.
Vad fan, Henrik!
Hej, Bent.
Kom in och sätt dig.
Jag är redo att börja igen.
Om jag har kvar mitt jobb.
Självklart. De vattenrädda har fyra fem gånger kvar.
Kan vi inte säga att du hoppar in med Pede?
- Mina barngrupper då? - Dem har jag gett till andra.
Jag trodde att jag blev frikänd.
Det måste bara lägga sig. Det är inte bra att folk snackar om allt möjligt.
Du får fråga om jag gjorde det.
Nej, nej.
Hilmer tycker om dig. Det är ett tecken på att du är oskyldig.
Hundar är klokare än människor.
Jag går in och avtalar nåt med Pede.
- Hej. - Hej. Miriam Petersen.
Vi sitter i vardagsrummet.
- Hej, Henrik. Jag heter Miriam. - Hej, Miriam.
- Ni förstår min roll i det här? - Ja.
Jag tog emot Stine när hon kom till Sønderbro.
Jag har varit hennes kontaktperson under ärendet och är väl insatt.
Förlåt, jag har inte ätit lunch.
Det är helt okej.
Men... ja, det är ju svårt nu.
Det är vi alla medvetna om.
Jag har så klart pratat med Stine om hur och på vilket sätt.
Jag sa att ni gärna vill jobba på att hon ska hem och bo här igen.
Vi vill gärna jobba på det.
Jag har också sagt till henne att... om ni inte försöker-
- så kan ni alla bli mycket olyckliga resten av livet.
Jag skäms för att jag vräker i mig.
- Mitt blodsocker är i botten. - Vad säger hon om det?
Vad hon säger...?
Inte mycket. Det gör hon ju inte.
Men jag tror att det vore bra om ni kunde träffas.
Kanske först... Först du och Stine, Nina.
Mer?
Och så kanske senare alla tre.
Jag är inte säker på att hon vill, men kanske.
Ja, det tror jag att vi ska jobba på.
Pede och Pernille kommer på middag på lördag.
Henrik?
- Du tycker ju inte om Pernille. - Hon är Pedes tjej.
Okej...
Innan vi går till den djupa delen har vi nåt som vi vill visa er.
Det kommer säkert att glädja er.
Pede tar ett djupt andetag och ställer sig i fosterställning.
Lägg märke till vad som händer.
Jag försöker trycka ner Pede lite.
Han kommer upp igen. Det är luften i Pedes lungor som får upp honom.
Nu släpper Pede ut luften.
Då kan ni se vad som händer.
Ni ska titta på Pede, inte på mig.
Okej, bra. Det ska ni alla prova.
Jag vågar doppa huvudet nu, men vågar inte släppa fötterna.
Du ska bara prova, va? Bra. Okej, varsågoda.
Jag hoppas vi får varm mat sen.
Vi ska äta riktigt varm mat sen.
Vi har också nåt vi måste klara av.
- Sanningens ögonblick? - Ja?
- Är Karl-Alfred hjulbent? - Karl-Alfred?
- Ja. - Jag vet inte om han är hjulbent.
- Han går konstigt knäböjd. - Men han är inte hjulbent.
Kanske inte hjulbent... Nej, det är nåt annat.
Han går som han i Bröderna Marx.
Så där knäböjt.
Vad säger du, Pernille?
Går inte Karl-Alfred som han den där... han...
- Vad är det han heter? - Han i Bröderna Marx.
Nej... Nu kan jag inte komma på hur nån av dem går.
Jag klarar inte av det här.
- Jag klarar inte en hel kväll så här. - Sluta upp med det där.
Jag vet inte om Henrik har gjort nåt.
Pernille, Henrik och jag har ett mycket tillfredsställande sexliv.
Vi har mycket mer sex än alla mina väninnor har.
Jag kan inte ha trevligt och låtsas som ingenting.
Henrik tänder på mig.
Henrik tänder på vuxna kvinnor. Henrik tänder inte på barn.
- Du måste tänka allt möjligt, Pede. - Faktiskt inte. Henrik är min vän.
Du går inte. Om du går är det helt slut mellan oss!
Henrik, jag är skitfull.
Se på all mat.
Lilla maten...
Den lilla maten är ledsen... Va?
Så! Nu är den lilla maten glad.
Nu är den lilla maten glad igen.
Det är jättegott. Kalasgott!
Henrik, jag har ringt och sagt att jag vill hälsa på henne.
Pust, nej tack! Jag orkar inte mer.
Henrik, vi måste få tillbaka vår lilla flicka.
- Hon är vår lilla flicka. - Nej tack. Nu orkar jag inte mer.
Nu säger vi stopp. Pust, jag är helt...
Jag orkar inte mer.
- Du får inte säga nej till det. - Stopp, stopp, stopp!
Det är vår lilla flicka. Det är vår lilla flicka...
- Hör på vad jag säger till dig. - Stopp. Jag kan inte. Nej tack!
Inte mer.
Henrik...
Det är min lilla flicka. Och jag vill ha tillbaka henne.
Jag sa nej tack.
Okej, mina vänner. Det går till på följande sätt...
Ni ger mig er hand, hoppar i och jag drar upp er till ytan.
In till kanten. De som kan simmar fram till stegen och upp igen.
Okej?
- Det törs jag inte. - Kirsten, du kan visst. Kom.
Gustav, kom.
Bra, Gustav. - Berit, kom.
- Det är bra, Berit. Så ja. - Kirsten, nu kör vi.
Du kan ju se att de andra gör det.
- Det törs jag inte. - Du kommer att ångra det sen.
Gå ända fram till kanten och ta Henrik i handen.
- Jag kan inte. - De andra gör det.
Nu hoppar du, Kirsten!
Så ja.
Jag ska nog få tag på er. Är du okej?
Det var bra, Kirsten. Det hände inget.
Okej?
Ska vi inte gå ut och bowla eller nåt annat manligt?
Ja, nåt sånt.
- Hur gammal är det du är, Pede? - Ut och supa eller nåt sånt.
Bowla...
- Kan du inte sluta avvisa mig? - Bowla?
Jag är din vän och dumpade min tjej för din skull. Noncha mig inte.
Ska jag vara tacksam?
Det har jag inte sagt. Du ska bara inte avvisa mig.
Jag gör vad fan jag vill och bowlar så lite jag vill.
- Har jag sagt nåt galet? - Jag vet vad du tänker.
- Vad tänker jag? - Det som alla andra tänker.
Varför kryper du inte tillbaka till Pernille?
Säg att du hade fel. Hon hade rätt.
- Vad säger du att jag tänker på? - Hon hade rätt!
- Jag är ett svin! - Vad är det jag tänker på?
Är du lugn?
Jag har varit tillsammans med henne i dag ute... på Sønderbro.
Jag har gråtit och gråtit och gråtit. Och det har hon också.
Jag har sagt att du har svårt för henne just nu.
Det var mycket lyhört av dig.
- Hon är din dotter. - Det vet jag.
Jag sitter framför henne och vet inte vem hon är.
Jag vet inte vad som händer i henne.
Det är en bra fråga.
Och jag vet inte vad som händer i dig.
Min dotter får dig kastad i fängelse.
Hon drar oss genom en rättegång.
Jag känner inte min dotter eller dig. Häromdan slog du mig nästan.
Ni är de två människor som jag har tillbringat mest tid med i mitt liv.
Jag har varit med er överallt, och nu sitter och jag tänker:
Vilka är ni?
Jag känner er inte. Vilka är ni?
Jag lämnar dig om du inte vill träffa henne.
Det kan du ge dig på att jag gör. Du är skyldig att förlåta din dotter.
En häktesvakt skojade om att jag skulle få stryk av de andra.
- Det är din skyldighet. - Jag kan inte behålla mitt jobb...
- Du måste ta emot henne! - Varför?!
För att...
För att så är det att vara mamma, pappa, barn.
- Vi måste förlåta varandra. - Oavsett vad?
- Oavsett vad. - Oavsett vad?
Annars lämnar jag dig.
Du ska bara prata med mig lite. Du minns mig. Jag är Stinas pappa.
- Du kan inte bara kontakta mig här. - Är du rädd för mig?
Det är min plikt att anmäla sånt.
Ta det lugnt. Jag slår ingen.
Jag ställer mig här, så kan vi prata.
Du vet att Stine har haft det svårt och att hon ofta ljuger.
Det är min plikt att anmäla sånt.
Det måste stå i hennes journal eller vad fan det nu heter-
- att hon ibland ljuger.
Ska man som skolpsykolog höra allt?
Du har förstört mitt liv!
Lugn, jag kom bara för att säga att det här handlar om människor.
- Det vet jag. - Kanske menade du väl.
Men du har förstört mig. Du har förstört min fru.
Och jag tror att du har förstört Stine också.
Hej.
- Det är där inne till höger. - I vardagsrummet?
Jag vet inte hur vi ska göra...
Stine har visst en åsikt om det.
Är du säker?
Stine vill att jag går och att ni pratar själva.
- Utan mig. - Det låter bra.
- Är du säker, Stine? - Ja.
Då... då åker jag igen.
- Vi kör tillbaka henne. - Hon har fått en taxikupong.
- Stine, då går jag. - Ja.
Vill du inte sitta?
Jag hade tänkt att vi skulle titta på bilder.
Bara för att börja nånstans.
Här finns ju bilder på allt. På dig och mig... och dig och pappa.
På oss alla tre.
Här är vi på Legoland... eller på Tivoli, tror jag.
Och sommarstugan.
Titta på de här bilderna.
En av dina födelsedagar. Det är jag som har gjort tårtan.
Eller så kan pappa ha gjort den.
Och skidsemester. Vi har varit på... fem skidsemestrar.
Första gången åkte du fortare än jag och andra gången fortare än Henrik.
Titta.
Vill du inte titta på dem?
Jag tror att du ska gå.
- Jag? - Jag vill helst att du går.
Det är bäst.
Vi kan ju säga att jag har mobilen på.
Jag kör en sväng. Ni behöver bara ringa.
Jag har suttit i fängelse.
Jag satt isolerad för att inte få stryk av de andra.
Alla på badhuset vet det. Jag kan inte behålla mitt jobb.
Alla människor tittar på mig.
Jag vet inte om mamma och jag kan hålla ihop.
Det är kanske skönt för dig att bo på hemmet, men jag tvivlar, så...
Vad säger du?
Jag är din pappa.
Jag är din pappa. Jag heter Henrik.
Jag minns när vi fick hem dig från sjukhuset jättetydligt.
Du låg i en vagga intill sängen.
Jag öppnade ögonen mitt i natten, bara halvvaken, helt väck-
- och tänkte: "Vad är det som har hänt?"
För ett ögonblick kom jag inte ihåg.
Men så kom det...
Jag hade fått en dotter.
Jag var en vuxen man med mitt eget barn, tänkte jag.
Då slog det mig att jag skulle ta hand om dig resten av livet.
Jag blev skräckslagen av tanken på allt som kunde hända med dig.
Jag har följt dig till barnkrubban, till dagis och följt dig till skolan.
Jag har lärt dig hur du ska se dig för när du går över vägen.
Jag har lärt dig simma. Minns du det?
Du höll på att skratta ihjäl dig när du insåg att du kom framåt.
Du skrattade, fick knappt luft och kunde inte sluta.
Jag kan fortsätta så här resten av kvällen.
Jag kan berätta om tusen saker som vi två har gjort tillsammans.
När vi var i Malaga och du fick den största glasstrut jag har sett.
Titta.
Den lilla fjompiga hunden som följde efter oss uppe vid sommarstugan.
På stranden uppförde den sig som om det var vår hund.
Vi lekte att det var vår hund och gav den namn.
Du ångrade dig hela tiden och hittade på nya namn.
Till slut stack den.
Du grät och jag tröstade dig.
Så var det, Stine.
Med hunden som vi lekte var vår.
Du kan absolut inte säga att jag inte älskar dig.
Men man är två om det.
Vi var två om det.
Du riktigt njöt av att duscha.
Sitta hos mig i vardagsrummet på det där sättet.
Du njöt av det. Att sitta på mig.
Jag skulle se hur dina byxor satt.
Du visade upp dig, Stine.
Kvällen då du hade druckit för första gången och mamman körde hem dig...
Då skrattade du när jag klädde av dig.
Du kittlade mig på halsen och klamrade dig fast vid mig.
Det gjorde du.
Du sa inte nej.
Inte en endaste gång. Du sa inte att jag inte fick.
Du flåsade bara, som om du tyckte om det.
Du glömde berätta för dem att du tyckte om det.
Jag trodde att du tyckte om det. Vad skulle jag tro?
Nu ser alla på mig och tänker att jag är ett svin.
Även alla möjliga jag inte känner.
"Där går svinet. Vilket svin. Jävla svin."
Jag älskar dig. Nu också.
Jag älskar dig.
Och det vet du.
Du vet att jag älskar dig. Och du vet att jag är ledsen.
Jag säger förlåt. Förlåt.
Jag ångrar det ju. Jag säger förlåt.
Vad mer ska jag göra?
Jag kan ju inte göra nåt annat än att säga förlåt.
Jag var inte mig själv.
Vad mer ska jag göra? Bara säg det, så gör jag det.
Förlåt.
- Har hon gått? - Ja.
- Varför ringde du inte efter mig? - Jag behövde lite luft.
Jag tror inte att hon är klar.
- Gick det inte bra? - Inte så bra.
- Inte så bra? - Hon är inte mogen.
Hon mår verkligen inte bra, Nina.
Jag har köpt cigaretter.
- Vi har inte rökt på över ett år. - Jag tror att vi ska börja igen.
Har du inte saknat det?
Vi får försöka igen, Henrik. Förr eller senare försöker vi igen.
Givetvis ska vi försöka igen.
Vi ska bara lämna henne ifred lite. Jag tror inte att hon är mogen.
Tack.
Det ska du inte säga. Du har helt rätt.
Jag måste förlåta.
Det måste man. Det är en skyldighet.
Ska vi gå in?
- Jag tror att jag sitter lite. - Här?
Jag sitter bara lite.
Ska jag sitta hos dig?
Jag vill helst vara ensam en stund.
- Vad händer? - Ingenting.
- Jag tror att du drömde. - Ja.
Nåt otäckt?
Jag vet inte ens vad jag drömde.
- Vad händer? - Det var några barn som skrattade.
Jag vet inte vad de skrattade åt.
- Jag tror att jag ska ringa henne. - Nej.
Bara ringa... och höra hur hon har det i dag.
- Nej. - Vad menar du?
Det var synd att hon psykologen inte kom ihåg det där med trollet.
- Det där med trollet? - Ja, vad det var det hette.
Vad pratar vi om?
Jag orkar inte mer.
Vad orkar du inte mer?
Jag vaknade i natt och upptäckte det.
- Henrik...? - Jag orkar inte mer.
På ett sätt var...
På ett sätt var det en lättnad att upptäcka att...
Jag gjorde det.
Det.
Du ska gå bort från mig.
Gå långt bort. Gå långt bort med dig.
Nina!
- Prata inte med mig. - Nina, se på mig.
- Nu flyttar du på dig. - Nina, se på mig.
- Det är jag - Henrik. - Du får inte vara så nära mig.
Nina!
De sätter mig i fängelse, Nina. Nina... de sätter mig i fängelse.
Ja.
De andra fångarna kommer att spotta på mig och i min mat.
De häller kokande vatten på mig. De klår upp mig i verkstäderna.
De slår mig sönder och samman. Jag får aldrig vara ifred.
Du får inte. Jag är helt ensam i världen.
Jag är helt ensam i världen om du går.
Du får inte ringa dem.
Du ringer själv.
- Det kan jag inte. - Du ringer och säger ditt namn.
Jag kan inte.
Sen berättar du vad du har gjort.
Det kan jag inte. Det kan jag inte.
Det kommer du att kunna, Henrik. Det kommer du att kunna.
Kan ni inte kalla på en vuxen?
Text: Thomas Jansson Scandinavian Text Service
Ansvarig utgivare: Mats Davidsson
www.SweSUB.nu